WRIGHT-DOBIE-PIKESKOLE
Dere tar serviettene og tallerknene.
Tante Lily.
- Kan du hjelpe meg? - Det er ikke mitt felt, men ok.
Bestemor!
Vennen min.
Jeg er så glad for at du kom.
Jeg fikk nesten ikke sove i går. Jeg gledet meg til å møte deg.
Mrs Tilford, unnskyld meg.
Du kler den nye kjolen, Mary.
Du ser sunn og frisk ut.
Vi må slave så mye at det er rart jeg ikke er syk.
- Det er til ditt eget beste. - Det er alt jeg hater.
Jeg er iallfall glad for at du er her.
- Miss Dobie. - Miss Wright.
- Hva syns du om skolen vår? - Jeg liker den.
Jeg tror den er kommet for å bli.
Jeg tror vi får to, tre nye elever neste semester.
Martha, det er nesten for godt til å være sant.
Vi kan ikke stå her og skryte.
Du trenger hjelp. Det er for mye å undervise og vaske opp.
Tante Lily, ti minutter er lenge på ett glass.
Jeg er ikke ute etter hurtighet, men perfeksjon, Martha.
Kan du prøve å perfeksjonere noen til?
Jeg har hodepine.
Jeg tror jeg går på rommet mitt og forbereder meg til timene i morgen.
God natt.
Sov godt, tante Lily. Og glem omtenksomheten.
Hvis jeg kunne hjulpet henne på en annen måte, ville hun ikke vært her.
Du bekymrer deg for mye for henne. En dag får vi nok penger...
Jeg glemte å si det. Jeg betalte regningene. Vi har 90 dollar ekstra.
- Ekstra? Utrolig. - Det er første gang.
Slutt på røde tall. Endelig.
- Hva skal vi gjøre med dem? - Spare dem.
- Du trenger klær. - Og du?
Jeg er skjørt-og-bluse-typen. Vi er alltid moderne. Men ikke du.
Du er Fifth Avenue. Rue de la Paix.
- Du må holdes ved like. - Ja, som et gammelt monument.
Nei, jeg mener det. Jeg husker hvordan du kledde deg på skolen.
Første gang jeg så deg løp du over plassen, håret blafret...
Da løp jeg fra en kjemilærer.
Jeg husker at jeg tenkte: "For en pen jente."
- Lysene skal slukkes. - Det er din tur til å bruke pisken.
Fort deg tilbake, så går vi en tur.
Greit. Det har jeg lyst til.
Greit, jenter.
Miss Wright, den nye ringen er borte. Jeg finner den ikke.
Slapp av. Vi leter etter den i morgen.
Sengetid.
Nå slukker vi lysene.
Bare syng. En kvinne som synger når hun jobber, er lykkelig.
- Hvem sa det? - J. Cardin. Lege. Hørt om ham?
- Nei. Etiske leger annonserer ikke. - Etiske leger sulter.
- Jobber ikke du på sykehuset? - Jeg byttet med dr. Mallory.
- Søndag for onsdag? - Begge har 24 timer.
Kan du ikke hoppe oppi og se deg rundt?
Vet du hva jeg gjorde i dag morges?
Jeg tok imot min baby nummer ett hundre.
Gratulerer.
- Hvor mange barn vil du ha? - Jeg har allerede 20.
Oppe.
- Hvor er Karen? - Legger dem.
Det er god trening.
Betal skolepenger, så kan du spise her tre ganger om dagen.
Martha, du har vært litt skarp mot meg i det siste.
Har jeg det?
Kanskje det er meg.
Kanskje det er det.
Vent.
- Hvor fikk du tak i boka, Mary? - Jeg har lest siden to ganger.
Snu siden.
Jøss!
Dobbel-jøss!
Hun kommer hit.
Så fredelig. Alle studerer.
Hvor er Katherine?
Det holder for i dag, Katherine.
Det er fjorårets historiebok, Mary.
Jeg føler meg rar. Jeg vet ikke hva det er.
Jeg har vondt.
- Det har gjort vondt i hele dag. - Hvor da?
Rundt omkring.
- Vil du ha noe for det? - Jeg må ringe bestemor.
Kanskje søvn er den beste medisinen.
I morgen ringer jeg dr. Cardin og spør om det. Greit?
Katherine, bøylen din.
Nå må dere sove, alle sammen.
God natt.
Dr. Cardin ditt, dr. Cardin datt.
Hun trekker ham alltid inn i samtalen.
- Hun er forelsket i ham. - Hvorfor gifter de seg ikke?
Jeg hørte ham spørre henne om det en gang. Nede.
Jeg tok med jakka di. Er du klar?
Se hvem som er her.
- Hvem er her? - Du. Det er søndag. Hva skjedde?
Jeg drepte alle pasientene og gjorde rent bord. Kom igjen.
- Kom igjen, Martha. - Jeg er for trøtt for to jenter.
Martha og jeg skulle gå en tur.
Gå, da.
Bare gå, Karen. Jeg er trøtt. Jeg må rette prøver.
Vi ses, Martha.
- Vil du gå på kino? - Nei.
- Gå en tur ved innsjøen? - Nei.
Ta en øl?
Jeg hater øl.
Hva vil du gjøre, da?
Vi prøver noe vi aldri har gjort før, som å gifte oss.
Selv etter at vi er gift vil vi si det samme - kino, spasertur.
Det vil jeg helst ikke tro. Nei, det vil jeg ikke.
Det ville vært fint å sitte alene i vårt eget rom.
Lese en bok...
Er det det du har tenkt å gjøre etter at du er gift?
Hva er det med deg, Joe?
Det samme som sist uke, sist måned, siste år.
Du vet at jeg ikke kan dra fra Martha...
Før skolen er på beina. Ja, jeg vet det.
Jeg har aldri hørt deg snakke sånn før. Hvorfor er du sint i kveld?
Jeg vet ikke.
Hvorfor vet du ikke?
Folk føler det de føler. Det er bare sånn.
Jeg er ensom og trøtt, og jeg er lei av å planlegge framtiden.
- Føler du deg forelsket? - Andre folks unger...
- Jeg spurte om du er forelsket? - Ikke prøv deg.
Jeg prøver å spørre deg, men du snakker så mye...
Kan vi få en baby om tolv måneder?
Greit, søta. Det er en avtale.
Jeg elsker deg så høyt.
Joe og jeg skal gifte oss to uker etter at skolen er ferdig.
- Så raskt? - Det virker ikke så raskt for Joe.
Nei, det gjør vel ikke det.
Gratulerer.
Hadde det ikke vært fint å ha bryllupet her?
Hagen blomstrer. Rosene står i full skrud.
Vi kan ha stripete markiser.
Og så er det farvel til Wright-Dobie-skolen.
Ekteskapet mitt vil ikke forandre noe på skolen.
Det gjør det, Karen. Det vet du. Det er ikke noe å gjøre med.
Du sier det hele tiden. Vi har snakket om dette før.
Joe ber meg ikke slutte, og jeg drar ikke.
Selvsagt ikke. Jeg vet ikke hva jeg tenker på.
Jeg skjønner deg ikke. Det har vært så vanskelig å bygge opp stedet.
Og nå som vi er på beina, er du villig til å la alt gå til helvete.
Herregud, forventer du at jeg ikke skal gifte meg?
Nei.
Selvsagt ikke. Unnskyld, Karen.
Jeg vet ikke hvordan jeg kunne være så egoistisk. Tilgi meg.
Det har jeg allerede gjort.
Det har vært en lang dag. Vi trenger søvn.
Du har rett. Hvem skal lage frokost?
Jeg.
Du vet vel at jeg bare vil ditt eget beste?
Det vet jeg.
"Det beviser at jeg er tarvelig. Hvis hun først møter Antony,
vil han komme med krav og bruke kysset..."
Kan du ikke prøve å være Kleopatra som snakker til en slange?
"...knyt opp denne livets iboende knute, stakkars giftige tosk,
Vær sint og rask."
Mary, kommer du akkurat til taleundervisningen?
Hvis du ikke er interessert i å gjøre jobben...
Jeg gikk for å hente disse, Mrs Mortar.
Du sa at du likte blomster, og jeg gikk langt for å finne dem.
Det var omtenksomt, Mary. Jeg må vel tilgi deg.
Omtanke og høflighet er god oppførsel. Det er en utmerket ting.
Jeg syns dere skal skrive det ned.
Det gjorde vi sist uke.
Sett dem i en vase for meg, Mary.
God ettermiddag, Miss Wright.
- Evelyn har lest Kleopatra. - Så fint.
Mary kom akkurat med blomster til meg.
- Hvor fant du dem, Mary? - Hun plukket dem til meg.
Hvor fant du dem, Mary?
I nærheten av innsjøen.
Jaså.
Det var alt, jenter. Takk.
- Jeg må hente biologiboka mi. - Jeg vil at du skal vente.
Du måtte ikke gå til innsjøen for å hente blomstene.
Det var en bukett lik dem i søppelkassa i dag morges.
Tenk å gjøre noe så forferdelig!
Kom og sett deg ned.
Mary, hvorfor gjør du dette? Hvorfor lyver du sa mye?
Jeg lyver ikke.
Hvis du må gjøre ting for å få utløp, si det til oss.
Si sannheten. Vi skal prøve å forstå.
Jeg plukket blomstene ved innsjøen.
Du gir meg ikke noe valg. Du må straffes.
Du har pauser alene, og du får ikke forlate skolens område.
Lørdager også?
- Båtracene er på lørdag. - Det privilegiet har du mistet.
- Jeg sier det til bestemor. - Gå opp, Mary.
- Jeg sier det til henne. - Gå opp, Mary.
Jeg følger meg ikke så bra.
Jeg har vondt.
Det gjør vondt her.
Jeg har aldri hatt det før.
Hjertet mitt. Det stopper eller noe.
Jeg får ikke puste.
Det er ikke noe. Ring Joe og be ham komme.
Falt hun?
- Nei, jeg snakket til henne. - Og så slo du henne.
Selvsagt ikke. Hun latet som hun besvimte.
Kanskje det er et hjerteinfarkt.
Jeg tror føttene skal være høyere enn hodet.
Prøv her.
- Hvor da? - Her.
- Der? - Ja, et veldig viktig sted.
Ja, det er det.
Da Delia Lambert fikk hjerteinfarkt på scenen, var det der.
- Overlevde Delia? - Ja, jeg reddet henne.
- Hvordan er pulsen? - Pulsen er veldig dårlig.
Jeg er redd for at vi mister henne. Hjertet slår ikke.
Vi trenger en spesialist. Kanskje du, doktor, kan ta over.
- Man leker ikke med hjerteinfarkt. - Det har jeg aldri gjort.
- Som barnets lærer... - Mrs Mortar, vær så snill.
Jeg ble så godt som kastet ut av rommet.
Så du har ikke noe imot at tanten din blir ydmyket?
- Tante Lily... - Karen er frekk, og det vet du.
Karen er veldig snill mot deg. Og hun er til og med tålmodig.
Tålmodig? Jeg jobber livet av meg for dere to.
Ja, livet av meg.
Du har snakket om å dra tilbake til New York lenge.
Det har gått mange år. Jeg får aldri spille på Broadway igjen.
Men det får du, tante Lily. Du kan dra tilbake til New York.
- Vil du bli kvitt meg? - Jeg prøver å gi deg det du vil ha.
Du snakker om teatret og mulighetene innen TV.
Kaster meg ut. Hyggelige, takknemlige jenter.
- Hvordan kan noen takle deg? - Ikke hev stemmen.
Jeg skal skrive til agenten min. Når de har en passende rolle...
Nei. Vi venter ikke så lenge. Jeg gir deg de få pengene vi har nå.
Tror du jeg vil ha pengene dine? Jeg skrubber heller gulv.
Du forandrer mening etter det første gulvet.
Jeg burde ha visst nå
at det klokeste er å holde seg unna deg når han er i huset.
Når hvem er i huset?
Ikke tro at du lurer meg. Når han er i huset, er det en dårlig dag.
Glem det. Jeg er trøtt. Jeg har jobbet siden klokka seks i dag.
Du orker ikke at de er sammen og lar det gå ut over meg.
Gud vet hva du gjør når de gifter seg. Sjalu...
Du var sjalu da du var barn også.
Hvis du hadde en venn, ble du sint hvis hun likte noen andre.
Det er så unaturlig som det kan bli.
Jo fortere du drar herfra, jo bedre.
Du gjør meg kvalm. Jeg orker deg ikke lenger.
Du skal dra i morgen. Ingen utsettelser.
Hva gjør dere her nede?
Jeg var på vei opp.
Vi kom ned for å sjekke Mary.
Dere kom ned for å lytte.
Det var ikke meningen.
Søte, unge damer tyvlytter ikke.
Vent i gangen. Jeg snakker med dere senere.
Du bør ikke være sammen med barn.
Er det min feil nå?
Du må se på deg selv, og slutte å skylde på meg for alt.
Hva er det med hertuginnen?
Øver på sortien i tilfelle hun finner riktig skuespill.
- Hvordan har Mary det? - Sterk som en okse.
Jeg vet ikke hvem som underviser i besvimelse, men hun strøk.
Hva skal vi gjøre med henne? Noen må snakke med Mrs Tilford.
Du velger vel ikke meg?
- Hun er din tante. - Hun er ikke nevnt i ekteskapskontrakten.
Apropos, sa Karen at hun endelig har satt dato?
Hun nevnte det tilfeldigvis.
- Hva er det, Martha? - Ikke noe.
Det tror jeg. Hva er det som plager deg? Jeg trodde du likte meg.
Du vet hvor godt jeg liker deg. Ikke tenk på skolen.
- Karen vet at jeg ikke... - Pokker ta deg. La meg være.
Slutt å trøste meg, slutt å være nedlatende
eller syns synd på meg eller hva det nå er du gjør.
La meg være i fred.
Englebarnet kommer tilbake til livet.
Romvenninnene hennes tyvlyttet
da tante Lily og jeg kranglet.
Karen, jeg syns vi skal skille dem fra Mary.
Ja. Hun har dårlig innflytelse.
- Jeg har en klasse som venter. - Jeg tar meg av det.
Jenter, dere kan gå inn.
Hvordan føles det å være tilbake fra graven? Traff du noen spennende?
- Det er hjertet. Det gjør vondt. - Du liker visst den historien.
- Jeg vil se bestemoren min. - Vi er lei for det, Miss Wright.
Det er jeg også. Dere gjorde aldri sånt før. Vi må skille dere.
Peggy, flytt inn til Helen Burton. Mary, bytt rom med Rosalie Wells.
- Miss Wright... - Bare fordi jeg hadde vondt.
- Du er alltid slem mot meg. - Gi deg, Mary.
Jeg blir alltid straffet for alt som skjer her.
Si det til Rosalie.
Hjelp!
Går du?
Ikke før jeg får betalt.
- Farvel, lærer. - Ha det, doktor.
Kom igjen. Hvorfor ville Dobie kvitte seg med Mortar?
Dr. Cardin og Miss Wright skal gifte seg.
Det vet alle, dumma.
Men ikke alle vet at Miss Dobie ikke vil at de skal gifte seg.
Hva syns du om det?
- Hvorfor vil hun ikke det? - Jeg vet ikke.
Men Mortar sa at Dobie var sjalu.
Og at hun var sånn da hun var liten.
Og hun ville ikke at noen skulle like Miss Wright. Det var unaturlig.
Jøss, Dobie ble skikkelig sur.
Hva mente hun med unaturlig?
"U" for ikke. Ikke naturlig. Så mistet geniet en bok.
- Hva gjør du? - Armbåndet mitt.
Jeg finner det fremdeles ikke.
Jeg liker ikke at Mary Tilford skal bo her.
- Kom hit, Sylvester. Vi flytter. - Hun snyter seg i nesa hele tiden.
- Jeg trenger to dollar. - Det har jeg ikke.
Du har to dollar og 75 cent. Skaff dem til meg.
Nei. Det gjør jeg ikke.
Skaff dem til meg.
Jeg vil ikke. Slipp meg.
Hva er det dere bråker for? Jeg kommer til å få hodepine.
Jeg er veldig opprørt grunnet flyttingen, og jeg orker ikke bråk.
Er ikke det Helen Burtons armbånd? Det som var borte?
Nei, frue.
Det er Rosalies armbånd. Du mistet det.
I min tid ble barn sett og ikke hørt.
Prøv å oppføre dere som damer.
GRATULERER MED DAGEN, HELEN
Skaffer du meg pengene nå?
Behold vekslepengene.
Unnskyld, bestemor.
Det var ikke meningen å såre deg.
Tilgir du meg?
Hvorfor gjorde du det? Rømte?
Jeg sa det. Jeg er redd for dem.
Tull.
- De har noe imot meg. - Det tror jeg ikke.
De straffer meg alltid. For alt de kan tenke seg.
Du innbiller deg det. Miss Wright og Miss Dobie er søte unge damer.
Du vet ikke noe om dem. Det gjør jeg.
Jeg vet mange ting.
Som det som skjedde i går.
Hva skjedde i går?
- Det kan jeg ikke si. - Hvorfor ikke?
- Du tar deres side. - Greit.
Miss Dobie og Mrs Mortar kranglet noe forferdelig.
Peggy og Evelyn overhørte dem. Og Miss Dobie oppdaget det.
- Det er derfor vi må bytte rom. - Hva er galt med det?
De liker ikke at vi er i nærheten. De har hemmeligheter.
Det er ikke noe galt i å ha hemmeligheter.
Men det er merkelige hemmeligheter.
Peggy og Evelyn hørte Mrs Mortar si at hun vet hva som foregår.
De snakket om mye rart.
Om at Miss Wright og fetter Joe skal gifte seg.
Og at Miss Dobie er sjalu.
Dobie ble kjempesur.
Jeg vil ikke høre mer av denne sladderen.
Jeg tror ikke at det er sjalusi mellom Miss Dobie og Miss Wright.
Jeg sa ikke at hun var sjalu på Miss Wright.
Jeg sa at Mrs Mortar sa at Miss Dobie var sjalu på fetter Joe.
Jeg skjønner ikke.
Ikke jeg heller. Men Mrs Mortar sa at det var unaturlig å føle sånt.
Jeg sier bare hva hun sa.
Mrs Mortar sa at Miss Dobie var sånn da hun var liten også,
- og at det var unaturlig... - Ikke bruk det ordet, Mary.
Det var ordet hun brukte.
Så ble de sinte, og Miss Dobie ba Mrs Mortar dra fra huset.
- Det er nok ikke grunnen. - Det tror jeg.
Miss Dobie blir sur hver gang fetter Joe kommer.
I går hørte jeg henne si til ham: "pokker ta deg".
- Du har lært noen fine ord! - Det er ordet hun brukte.
En gang Miss Dobie var på rommet sitt sent. Det er ved siden av vårt.
Miss Wright går inn dit nesten hver kveld og blir sent.
Det er derfor de vil bli kvitt oss. Meg. Fordi vi hører ting.
Det er derfor vi må flytte ut av rommet vårt.
SKOLEOMRADE
Jeg har hørt andre ting også.
Mange andre ting. Merkelige, rare lyder.
Og vi har sett ting også.
- Hva slags ting? - Fæle ting. Jeg kan ikke si det.
Du irriterer meg. Hvis du har noe å si, si det.
Jeg kan ikke si det høyt. Jeg må hviske det.
- Hvorfor må du hviske det? - Jeg vet ikke, men jeg må det.
Vet du hva du sier?
Stopp bilen, John.
Et øyeblikk.
Det er sant.
Vent her.
Herregud!
God morgen, Mrs Tilford.
Jeg har kommet for å møte Miss Wright eller Miss Dobie.
De underviser. Jeg har aldri båret kofferten selv før.
Du store min.
Jeg venter.
Jeg får legge tingene i kofferten.
Teaterpiken pleide å pakke for meg.
Jeg ser sikkert ikke ut.
Jeg sa fra meg en viktig rolle for å undervise her.
Nå har niesen min avskjediget meg.
Avskjediget etter et år med hardt arbeid.
Jeg ofret ungdommen for henne, men det vet du alt om.
Og utakknemlighet. Som et vepsestikk.
Tror du jeg greier å legge en av kappene i kofferten?
Mrs Mortar,
jeg har fått vite at du brukte et rart ord i forbindelse med din niese.
Du føler at det er noe unaturlig...
Alt sammen er unaturlig.
Man ville tro at en sunn kvinne på hennes alder har en ektemann.
Eller iallfall en beundrer, men det har hun ikke, og har aldri hatt.
Unge menn liker henne, men ikke lenge. Hun er ikke interessert.
Bare skolen og Karen Wright.
Når man er 28, bruker man livet sitt sammen med andres barn?
Ingen nye klær, ikke noe å glede seg til bortsett fra ferie med Karen.
Nå som Karen gifter seg,
er Martha rasende, og hun lar det gå ut over meg.
Kvinnelige venner, ja. Ingen har hatt flere venner enn meg.
Men ikke en sånn sprø hengivenhet.
Jeg har glemt noe.
Paraplyen min. Jeg la den i skapet.
Kanskje det er til det beste.
Det måtte skje før eller senere. Jeg hadde ikke orket stort mer.
Her er den. Man bør ikke være for lenge borte fra yrket sitt.
Sminkepungen. Jeg la den igjen oppe. Jeg kommer straks.
- Kjør tilbake til huset, John. - Ja, frue.
- Må jeg ikke dra tilbake i dag? - Nei.
Denne uka?
Nei, Mary, du trenger ikke å dra tilbake.
Noensinne?
Du er verdens snilleste, søteste bestemor.
John, stopp ved Mrs Andersons hus.
Katherine, kan du fortsette?
Rosalie, blir du med ut et øyeblikk?
Kom igjen.
Moren din har gitt beskjed om at du skal sove hos Tilfords.
- John kjører deg. - Hvorfor det?
Det er sikkert ikke noe å bekymre seg for.
Moren din har vært borte og vil sikkert bare møte deg.
John er ute. Ikke la ham vente.
Ja, Miss Dobie.
Jeg må også spørre. Hvorfor?
Først kommer ikke Mary tilbake, og nå Rosalie?
Jeg vet ikke.
Det kommer en bil til.
Rosalie Wells skal være her i natt.
- Til moren hennes kommer. - Skal hun sove her?
- Hvis du ikke holder henne våken. - Hvorfor det?
Jeg vet ikke hva slags galskap som foregår her.
Kom inn, Rosalie.
- Har du badet? - Ja, frue. I dag morges.
Det er best at du tar et til. Jeg rer opp senga senere.
Hvis du trenger noe, bare si fra.
Pyse.
Men, Mrs Walton, det må være en grunn.
- Mrs Vincent, kan du ikke si... - Kom igjen nå.
Hun la på.
- Fikk du tak i Joe? - Jeg prøvde to ganger. Han er ute.
- Miss Janet. - Kommer vi tilbake, Miss Dobie?
- Jeg vet ikke. - Alle drar. Det er så rart.
Moren din vil at du skal forte deg.
Har du en beskjed til oss fra Mrs Webb?
Hun sa at dere skulle pakke Janets ting. Jeg henter dem i morgen.
- Var det alt hun sa? - Ja, frue.
Mr Burton, kan du ikke...
Hva er det som skjer? Har alle blitt gale?
- Jeg er lei meg for at jeg må dra. - Kom igjen, Helen.
Det er vi også, vennen min.
Takk. Ha det.
Gå ut i bilen, Helen.
Hvor mye skylder jeg dere?
Vi vil ikke ha pengene dine. Vi vil vite hvorfor dette skjer.
Hvis dere ikke vet det, vet ikke jeg det.
Tar du henne ut av skolen uten å vite hvorfor?
- Snakk med Helens mor. - Hvorfor det?
Jeg vil ikke snakke om sånt.
Mr Burton, du må fortelle oss det.
Hva sier du hvis jeg sier at jeg vet hvorfor du må dra fra skolen?
Du later alltid som om du vet alt.
Du og de dumme hemmelighetene dine.
Hva om jeg sier at alt skjedde fordi du fortalte meg noe.
Jeg? Jeg har ikke noe å fortelle.
Det var ikke det jeg fortalte bestemor.
Mary Tilford, jeg har ikke fortalt deg noe.
Jeg sier til bestemoren din at jeg ikke sa noe. Uansett hva det var.
Du prøver bare å lage prob...
Gå, da.
Vent litt. Jeg blir med deg.
- Hvorfor det? - Jeg vil fortelle henne om dette.
- Hva er det med det? - At du stjal det fra Helen Burton.
Det gjorde jeg ikke. Jeg lånte det.
Jeg skulle legge det tilbake etter at jeg hadde brukt det på kino.
Jeg skulle ikke beholde det. Jeg la det tilbake i går da du kom.
Hvem tror du vil tro det?
Hvis jeg sier det til bestemor,
sier hun det til foreldrene dine og alle på skolen -
og politiet, selvfølgelig - at du er en tyv.
Og så må du gå på en skole for kriminelle jenter.
Vær så snill, Mary. Ikke si det til noen.
Ser du? Jeg gjør det du ber om.
Ingen kan presse hemmeligheten ut av meg nå.
- Takk, Mary. - Så lenge du gjør som jeg sier.
Vil du bli med i søsterskapet mitt?
Ja. Jeg tror det.
Legg hånda på hjertet og sverg lojalitetseden.
"Jeg, Rosalie Wells, er nå et medlem av den indre sirkelen."
"Jeg skal aldri forråde en medsøster."
- Hallo, Amelia. - God aften, Joseph.
- Hvordan går det? - Jeg er trøtt.
Vi får resultatene av paringssesongen nå.
- Forstyrret jeg deg med en pasient? - Nei, jeg var ferdig på sykehuset.
Det sa jeg på telefonen.
Selvsagt.
Hvordan går det på sykehuset?
Samme som før. Ikke nok penger, dårlig utstyr.
Du ba meg ikke hit for å snakke om det. Hva er det? Er du syk?
Om jeg bare visste hvor jeg skulle begynne.
Begynn på det letteste stedet.
Det er veldig vanskelig å si.
Vanskelig for deg å si til meg?
Visste du at Mrs Mortar ble avskjediget fra skolen?
Gjorde hun? Bra. Det var på tide.
Syns du ikke det er rart at de ville kvitte seg med kvinnen?
Lily Mortar er ikke harmløs, men hun dum nok.
Hun er egoistisk. Og hvis du syns synd på henne, kaster du bort tid.
Det var vel ikke det du ville snakke om?
Nei, noe annet.
Du har vært forlovet med Karen Wright lenge.
To år.
Hun er ikke i stand til å bestemme seg.
Det er på grunn av skolen. Det var vanskelig å få den på beina.
Og så er det Miss Dobie.
Ja. Men nå er alt planlagt.
Du kan kjøpte bryllupspresangen. Det er offisielt.
Nå? Ingen gratulasjoner?
Joseph, du kan ikke gifte deg med Karen.
Hvorfor kan jeg ikke... Hva snakker du om?
Hvorfor kan jeg ikke gifte meg med Karen?
Fordi det er noe veldig galt med Karen.
Det er noe veldig galt med deg. Tror du at du kan snakke sånn?
Jeg vet hva jeg snakker om.
Hvem er det?
- Er Mrs Tilford inne? - Jeg vil ikke ha dem her.
- Hva snakker du om? - Jeg vil ikke ha dem her.
Da vil du ikke ha meg her heller.
Elskling, hva er det?
- Hvorfor gjorde hun det? - Hva gjør du mot oss?
- Dere burde ikke ha kommet hit. - Hva er det?
- Har hun ikke sagt det? - Ingen har fortalt meg noe.
- Har det skjedd noe på skolen? - Det er ingen skole lenger.
- Barna er tatt ut av skolen. - Hvorfor det?
Det ville ingen si. Til slutt fortalte Mr Burton det.
Fortalte hva da?
At Martha og jeg...
At Martha og jeg har vært elskere.
Mrs Tilford sa det til dem.
- Sa du det til dem? - Ja.
- Er du syk? - Du vet at jeg ikke er syk.
Hvorfor gjorde du det da?
Fordi det er sant.
Tror du altså at det er sant?
Din gale, gamle dame.
Sa du det? Visste du hva du sa?
Jeg syns ikke dere burde kommet hit.
Jeg skal ikke si stygge ting og det får ikke dere gjøre heller.
Jeg vil ikke snakke om det med dere nå eller noensinne.
Hva snakker hun om?
Hvor har du fått det fra?
Dette hjelper ingen av oss.
Hjelper ingen av oss?
Hør her. Det er livene våre du leker med. Livene våre.
Det er veldig alvorlig for oss. Skjønner du det?
Ja, og jeg forstår mye mer.
Dere har lekt med barnas liv. Det var derfor jeg måtte stoppe dere.
Jeg vet hvor alvorlig dette er for dere.
- Hvor alvorlig det er for alle. - Det tror jeg ikke du gjør.
Dere kom for å finne ut om jeg sto bak dette.
Nå har dere fått det bekreftet. Nå avslutter vi dette.
Jeg vil ikke ha dere her i huset.
Jeg beklager at du opplevde dette, Joseph.
- Amelia, du har gjort noe fælt. - Jeg gjorde det jeg måtte gjøre.
Jeg ville ikke gjort noe før jeg var sikker.
Det de er, er muligens deres sak.
Men det er mye mer når barn er involvert.
Det er ikke sant. Ikke ett eneste ord.
Vi står her og forsvarer oss mot hva da?
Mot ikke noe, mot en løgn. En stor, forferdelig løgn.
Beklager. Det kan jeg ikke tro.
Ikke tro at vi vil la deg hviske løgnen rundt.
Du har kommet med den, og det får du stå for.
Du skal bite i deg de ordene.
Og du skal gjøre det i en rettssal.
I morgen, Mrs Tilford, saksøker vi deg.
Ikke gjør det, Miss Dobie.
Det skremmer deg, ikke sant?
Jeg er redd for dere. Jeg vet at det bare vil føre til smerte for dere.
Det var galt av dere å buse ut med det her i kveld.
Det er idiotisk å buse ut med det offentlig.
Det er allerede ganske offentlig.
For fem år siden hadde vi livene våre for oss selv.
Nå har vi bare skitten du har gjort oss til.
Skitten dere har gjort dere selv til.
Dette er deres greie.
Gå. Jeg forstår det ikke.
Jeg vil ikke ta del i det. Ta det bort herfra.
Rens huset ditt, Joseph, og se på deg selv som heldig.
Du har ikke forstått noe.
Dette er vennene mine.
Når vi renser huset, gjør vi det sammen.
Kanskje vi bør rense huset ditt for deg, Mrs Tilford.
Hvor er Mary?
Ikke tale om. Det tillater jeg ikke.
Det er der du har det fra.
Hvordan kan du tro et barn som sier noe så forferdelig?
Hvordan kan et barn på den alderen vite om noe sånt?
- Hun har neppe funnet det på. - Hun er en slem jente.
Jeg vil ikke vite av dette.
Jeg ville bare få barna unna. Det er gjort.
Dere har vært i huset mitt lenge nok.
Kom dere ut.
Den unge grusomme, og den gamle grusomme.
Nå går vi hjem.
Når tre folk kommer med livene sine til deg,
er det eneste ærlige du kan gjøre å gi dem en sjanse til å overleve.
Vi vil ha den sjansen. Hvis du er ærlig, gir du oss den.
Sett deg ned, vennen min.
Jeg vil fortelle deg noe.
Alle lyver. Noen ganger må vi det, andre ganger ikke.
Jeg har fortalt flere løgner selv.
Men det er sjelden,
hvis jeg hadde fått en ny sjanse, at jeg ikke ville fortalt sannheten
Jeg sier dette fordi jeg skal spørre deg om noe.
Før du svarer på spørsmål vil jeg fortelle deg at hvis du...
Hvis du har gjort en feil, må du ta sjansen og si det.
Du blir ikke straffet.
- Forstår du det? - Ja, fetter Joe.
Sa du sannheten til bestemor - hele sannheten -
om Miss Wright og Miss Dobie?
Ja, fetter Joe.
Vi er ikke ferdige, Amelia.
Hvorfor liker du ikke Miss Wright og Miss Dobie?
Jeg liker dem, men de liker ikke meg. De straffer meg alltid.
- Hvorfor tror du at de gjør det? - Fordi de...
Fortell bestemor hvorfor du ble straffet.
Peggy og Evelyn hørte ting. De lot det gå ut over meg.
- Det er ikke sant. - Hørte hva da, Mary?
Mrs Mortar fortalte Miss Dobie at det var noe rart med henne.
Hun sa at hun hadde rare følelser for Miss Wright.
Mrs Mortar sa at det var unaturlig.
- Det var derfor vi ble straffet. - Det var ikke derfor de fikk straff.
Tante er dum. Det hun sa var ubehagelig.
Men hun ville bare irritere meg. Det betydde ikke noe mer enn det.
- Hva tror du Mrs Mortar mente? - Hold opp, Joseph.
Jeg vet ikke.
Vi snakket om det når Miss Wright besøkte Miss Dobie om natta.
Og rare ting skjedde.
Vi hørte rare, merkelige lyder. Og jeg ble redd.
- Hold munn! - Du vil ikke at hun skal tie nå.
Hva mer hørte du? Hva så du?
Jeg vet ikke. Det var bare ting.
Hva slags ting?
- Jeg vet ikke. - Vet hun ikke?
- Jeg så mange ting. - Hva da?
En kveld var de på Miss Dobies rom på kvelden.
Jeg så gjennom nøkkelhullet og de kysset og...
- Som jeg fortalte deg. - Det barnet er...
Spør henne hvordan hun kunne se oss.
Jeg kikket gjennom nøkkelhullet.
Det er ikke noe nøkkelhull i døra mi.
Det var ikke hennes rom. Det var Miss Wrights rom.
- Hvordan visste du at de var der? - Jeg sa det. Vi hørte dem.
Alle hørte dem.
Rommet mitt er i den andre enden. Man kan ikke høre noe derfra.
Mary, hvorfor sa du at du så gjennom nøkkelhullet?
Jeg er forvirret. Alle skriker til meg. Jeg så dem.
Mary, jeg vil ha sannheten. Uansett hva den er.
Vi er ferdige her. Vi har renset huset ditt.
- Nå går vi hjem. - Vær så snill, vent.
Slutt å gråte, Mary. Jeg vil ha sannheten.
Greit.
Det var Rosalie som så dem.
Hun fortalte det til oss.
Jeg sa det bare fordi jeg ikke ville sladre på Rosalie.
Du kan spørre Rosalie.
Hun sa at døra var åpen. Hun fortalte oss om det.
Agatha.
Hent Rosalie.
Du fortjener det du får, Mrs Tilford.
Jeg vet ikke lenger.
Kanskje det er dette jeg fortjener.
Mary sier at dere har snakket mye om Miss Wright og Miss Dobie.
Er det sant?
Jeg vet ikke hva du mener.
Tingene som jentene har snakket om.
Hvilke ting?
Hva snakket dere om, Rosalie?
- Ikke vær redd. - Jeg vet ikke hva hun mener.
Mary har fortalt bestemoren at visse ting på skolen har plaget dere.
Spesielt deg.
Regning plager meg.
- Jeg er ikke så flink til det. - Det er ikke det hun mente.
Mary sa at du fortalte henne
at du så visse ting
mellom Miss Dobie og meg sent om kvelden.
En gang da døra var åpen, så du oss sammen på rommet mitt.
Miss Wright, det gjorde jeg ikke.
Jeg har aldri sagt noe sånt.
Jo, det gjorde du. Du fortalte oss hva du så.
Jeg husker det. Det var dagen Helen Burtons armbånd...
- Det gjorde jeg ikke. - Da Helens armbånd ble stjålet.
Og ingen visste hvem som hadde tatt det. Husker du ikke det?
Helen sa at hvis moren hennes fant ut hvem som tok det,
ville hun ringe politiet og kaste tyven i fengsel.
Rosalie, ikke gråt. Du må hjelpe oss ved å si sannheten.
Bestemor.
Ja, ja, ja.
Jeg sa det til Mary. Det Mary sa er sant.
Jeg sa det, jeg sa det, jeg sa det.
Det er kaldt.
Ja.
Hvor mye er klokka?
Jeg vet ikke.
Jeg håpet at det var på tide å ta et bad.
Ta det tidlig i dag.
Det kan jeg ikke.
Jeg gleder meg hele dagen til badet.
Det får meg til å føle meg viktig å vite at det er én ting jeg må gjøre.
Nesten som en date.
Vi går ut.
Vi går en tur.
Tenk om vi møter noen?
Hva så?
Kom igjen.
Vi kan gå i morgen.
Nei, det gjør vi ikke.
Det er vennen vår.
Jeg banket, men ingen svarte.
Det sa du sist uke.
Takk. Ha det.
Hold opp.
Jeg har åtte fingre, ser du? Og to hoder. Jeg er et misfoster.
Martha, hvorfor holder vi på sånn?
Det er som et mareritt som vi ikke kan våkne fra.
Du gifter deg snart. Da blir alt bra.
Det blir en fin dag.
Og en lykkelig dag for meg også.
Hva er det, Karen?
Det er ikke noe galt.
Jeg vet bare ikke hva jeg skal tro lenger.
Det var min offisielle plikt, doktor Cardin.
Vi har satt pris på å ha deg her.
Men sykehuset drives av folk som er brysomme og generøse.
Takk for leksjonen.
Alle vet at du ikke er skyldig i noe. Det handler om hvem du omgås.
Jeg er sikker på at hvis du trekker deg unna de to unge damene...
Beklager.
Farvel.
Jeg tror det ikke.
Og her er jeg.
Hallo, hallo, hallo.
Kan jeg få komme inn?
Den gamle stolen min.
Det er godt å se dere.
Hvordan går det?
Alt er bra.
- Hvordan har du det? - Jeg er litt trøtt.
- Det har vært en lang reise. - Selvsagt.
Vil du ha noe?
Jeg ville likt en kopp te, men ikke gjør deg bryderiet.
Det er ikke noe bryderi.
- Vet dere, jeg tror... - Hvor har du vært?
Martha, så var det temperamentet ditt igjen.
- Svar meg. - Turné. Det visste du.
Énkveldsshow. Men vi hadde en uke i Detroit.
Men teateret er forandret.
De vil ikke dra på turné med seriøse stykker.
Det var interessant.
Er det en trend? Går det over?
Jeg vet virkelig ikke.
Jeg ble intervjuet i San Francisco og jeg sa ganske ærlig...
Jeg sa at kanskje hele kulturen forandrer seg.
- Det er mulig. - Tror du det? Hele kulturen?
Det vil vi gjerne høre om.
- Du svarte ikke på telegrammene. - Jeg flyttet rundt.
Hvorfor stilte du ikke som vitne?
Hvilken rolle spiller det nå?
Karen har rett. La oss glemme fortiden.
Hvorfor nektet du å komme tilbake og vitne for oss?
Jeg var på turné. Det er en moralsk forpliktelse.
Jeg kunne ikke bare dra. Teppet må gå opp.
Herregud, nå glemmer vi dette.
- Kofferten min er på stasjonen. - Ting er forandret, Mrs Mortar.
Men du har vel ikke hørt om det.
Det har stått i alle avisene i landet.
Hvordan vi tapte en sak om ærekrenking mot Mrs Tilford
som beskyldte oss for å ha hatt det dommeren kalte
"syndig seksuell kjennskap til hverandre."
Basert på bemerkninger fra Lily Mortar mot niesen sin.
En stor del av forsvaret bygde på
at Mrs Mortar ikke ville bekrefte, forklare eller benekte dem.
Hun hadde en moralsk forpliktelse overfor teateret.
Det ville ikke hjulpet om alle ble blandet inn i den utrivelige affæren.
Men jeg skjønner hva du mener.
Nå som jeg er her, skal jeg stå side om side med dere.
Det går et tog klokka åtte. Ta det.
Hele mitt voksne liv har du utnyttet meg.
Nå kan du dra. Og ikke kom tilbake.
Hvordan kan du snakke sånn til meg?
Fordi jeg hater deg. Jeg har alltid hatet deg.
Gud kommer til å straffe deg.
Han greier det ganske bra.
Jeg venter oppe til toget går.
Du kommer til å angre, Martha, på det du har sagt til meg.
Se hvem som er her. Noen uker for sent.
Er det deg? Det kaller jeg lojalitet. Mange menn ville ikke vært her.
- Du er veldig heldig, Karen. - Kom deg ut.
Hvorfor kom hun tilbake?
Hun er blakk.
Hold opp, Martha. Hun er ikke verdt det.
Vi gir henne penger og blir kvitt henne.
- Hvorfor gjør du det? - Hva da?
Snur deg bort fra meg.
Jeg snudde meg ikke bort. Jeg stumpet en sigarett.
Sitter vi her stort lenger, blir vi gale.
Vi skal ikke bli her. Jeg solgte huset mitt til Foster.
- Det kan du ikke. - Vi gifter oss denne uka.
Dere får to dager til å stenge stedet. Torsdag drar vi...
- Du kan ikke dra herfra. - Alt er ordnet.
Jeg har funnet et sted som trenger en lege. Bondelandet.
Det blir tøft, men hvis vi lever billig, er det nok til alle tre.
Jeg blir ikke med. Men takk fra dypet av mitt hjerte.
Du blir med oss. Vi vil at du skal bli med.
Det blir bra. Vi starter på nytt et annet sted.
Du vil ikke dra.
Nei. Jeg vil ikke dra. Det er her jeg ville være.
Du ville også være her.
Det kan vi ikke, så pokker ta det. Vi drar til et sted hvor vi kan leve.
Joe har rett.
Men jeg blir ikke med. Det er best for alle om jeg ikke drar.
Slutt å snakke tull.
Senere kan du dra hvis du vil, og når du har en grunn til å dra.
Greit?
Greit.
Jeg går og lager middag.
En avskjedsmiddag. Hva nå enn det er. Noe spesielt.
Jeg har gjort dette mot deg. Jeg har tatt fra deg alt du ville ha.
Slutt å snakke sånn.
Karen, det er mange mennesker i verden som har problemer.
Vi er tre sånne mennesker.
Vi kan bruke resten av livet på å leve på problemene.
Til slutt har vi ikke noe annet fordi vi ikke ville ha noe annet.
Vi legger alt sammen bak oss.
Vi snakker ikke mer om hva som kunne eller burde skjedd.
Unnskyld. Jeg får det bra når vi drar herfra.
Joe, jeg vil ha en baby.
Kanskje om et år eller to. Vi har ikke nok penger nå.
Men jeg vil ikke vente.
Du ville ha barn med en gang. Hvorfor har du ombestemt deg?
Vi kan ikke fortsette sånn. Alt jeg sier skal bety noe annet.
Ja, alle ord har en ny mening.
Barn, kjærlighet, venn, kvinne.
Det er ikke mange trygge ord lenger.
Ikke engang ekteskap har den samme betydningen lenger.
Det har det for meg, og det bør det ha for deg om...
- Om hva da? - Hvis du ikke trekker på fortiden.
Den vil være med oss. Den slipper vi ikke unna.
Et nytt sted, et nytt rom ordner ikke det for oss.
Det går ikke, Joe.
- Hva er det som ikke går? - Vi to sammen.
Ikke snakk sånn. Du begynner snart å tro på det.
Si det, Joe. Si hva du vil vite.
- Hva snakker du om? - Det vet du.
Si det nå, Joe. Spør nå.
Jeg har ikke noe å spørre om.
Greit. Er det... Var det noensinne...
Nei. Martha og jeg har aldri rørt hverandre.
Det er greit, elskling. Jeg er glad for at du spurte.
Herregud, hva skjer med meg?
Unnskyld, elskling. Jeg mente ikke å spørre. Jeg trodde aldri på det.
Nei, jeg vet det. Selvsagt trodde du det ikke, men du var ikke sikker.
Men du begynte å lure.
Du har vært en god, lojal venn. Ikke vær skamfull.
Bra eller dårlig. Jeg spurte, du svarte. Det var det.
Nå fortsetter vi.
- Tror du meg? - Selvsagt tror jeg deg.
Ja. Kanskje du gjør det.
Men jeg får aldri vite om du gjorde det.
Det hjelper ikke om du sier det igjen.
Det spiller ingen rolle. Jeg ville blitt redd om du ikke gjorde det.
Sånn ville det blitt. Det ville hjemsøkt oss.
Det ville aldri bli bra mellom oss. Det vet du.
- Jeg vet ikke hva jeg spurte om. - Ikke vær lei deg.
Det ville vært et mirakel om giften ikke hadde nådd deg også.
Men dra bort en stund.
Dra bort fra meg, kjærlighet og medfølelse.
Alt det som ødelegger for folk.
Dra alene. Det skal jeg også gjøre.
Etter en stund vet jeg det.
Og du vet det, og så får vi se.
Vær så snill, Joe.
Det er ikke noe å finne ut. Noen få uker forandrer ikke noe.
Vær så snill.
Jeg vil ikke dra.
Gå nå, elskling.
Hva skal du gjøre?
Jeg klarer meg.
Dra nå, elskling.
Hvis det er det du vil.
Det er det.
Jeg kommer tilbake.
Jeg kommer snart tilbake.
Det tror jeg ikke.
Stå stille.
Du er så nervøs som en katt. Hva er det med deg?
- Jeg fikk ikke sove i går. - Du skal på en ny skole.
Doris Tanner syns at Elmhurst er fantastisk.
Doris Tanner liker bare hester. De bare rir på Elmhurst.
Du får mange nye venner.
Du sturer ikke rundt som du gjorde i hele sommer.
Hva er dette?
Pudderdåsen min. Jeg har lett overalt...
Hvem sin ring er dette?
Skjerfet og hanskene...
"Gratulerer med dagen, Helen."
Hun fikk meg til å gjøre det.
Ikke tro på henne. Hun prøver bare å skylde på meg.
Vær stille!
Kom hit.
Det går bra.
Jeg blir alltid i bedre humør av å lage mat.
Vi må fôre hertuginnen. Selv åtseldyr må spise.
Jeg bakte en kake. Og vet du hva? Jeg fant en flaske vin.
Det blir en god middag.
Hvor er Joe?
Han har dratt.
Pasient? Rekker han middagen?
Nei.
Da venter vi med middagen.
Hva er det, Karen?
Han kommer ikke tilbake igjen.
Mener du at han ikke kommer tilbake igjen i kveld?
Han kommer aldri tilbake mer.
Hva skjedde?
Han trodde det var sant.
Det tror jeg ikke.
Hva slags snakk er det? Jeg tror det ikke.
Greit.
Sa du ikke til ham at det ikke er sant?
Jo.
Trodde han deg ikke?
Jeg tror han trodde meg.
Hva har du gjort?
Jeg skjønner ikke. Hva mener du med at du tror at han trodde deg?
Jeg vil ikke snakke om det, Martha. Det er slutt.
Jeg ønsket dette for deg.
Hva har skjedd med oss?
Uansett hva som skjer, gå tilbake til Joe, Karen.
Dette blir for mye for deg.
Slutt å snakke om det, Martha.
Vi pakker og drar herfra. Vi tar toget i morgen.
- Hvor da? - Det må være et sted vi kan dra.
Jeg vet ikke hvor.
Alle kjenner oss. Vi er berømte.
Det er ikke en ny synd. Andre har unngått å bli ødelagt av den.
Det er folk som tror på det.
Som vil det.
Som har valgt det selv.
Vi er ikke sånn.
Det må være veldig forskjellig.
Vi elsker ikke hverandre.
Vi har vært nære venner. Jeg har elsket deg som en venn.
Det samme som tusener av kvinner føler for andre kvinner.
Jeg er kald.
Du var en kjær venn som var elsket, det var alt.
Det kan ikke være noe galt i det.
Det er helt naturlig at jeg er glad i deg.
Vi har kjent hverandre siden vi var 17, og jeg trodde alltid...
Hvorfor sier du alt dette?
Fordi jeg elsker deg.
Selvsagt. Jeg elsker deg også.
Kanskje jeg elsker deg sånn som de sa. Jeg vet ikke.
Hør på meg.
Jeg har elsket deg sånn som de sa.
Det har alltid vært noe galt.
Alltid. Så lenge jeg kan huske.
Men jeg visste ikke hva det var før alt dette skjedde.
Hold opp, Martha.
Slutt å snakke sånn
Du er redd for å høre det. Men jeg er mer redd enn deg.
- Jeg vil ikke høre på deg. - Nei. Du må vite det.
Jeg må si det. Jeg kan ikke holde det for meg selv lenger.
- Jeg er skyldig. - Du er ikke skyldig i noe.
Jeg har sagt det til meg selv siden jeg hørte barnet si det.
Jeg ligger i senga om natta og ber om at det ikke er sant.
Men jeg vet om det nå. Det er der.
Jeg vet ikke hvordan, jeg vet ikke hvorfor.
Men jeg elsket deg. Jeg elsker deg.
Jeg likte ikke at du skulle gifte deg.
Kanskje fordi jeg ville ha deg. Kanskje jeg ville ha deg hele tiden.
Jeg hadde ikke noe navn på det før,
men kanskje det har vært sånn siden første gang jeg så deg.
Men det er ikke sant. Ikke ett ord.
Vi har aldri tenkt på hverandre sånn.
Nei, du gjorde ikke det. Men hvem sier at jeg ikke gjorde det?
Jeg har aldri følt sånn for noen andre enn deg.
Jeg har aldri elsket en mann.
Jeg har aldri visst hvorfor før.
Kanskje det er det.
Martha, du er trøtt og sliten.
Det er rart. Alt er så forvirrende.
Det er noe inni deg,
og du vet ikke noe om det fordi du ikke vet at det er der.
Og så kjeder plutselig en liten jente seg og lyver.
Og så ser du det for første gang.
Og så sier du til deg selv, så hun det? Merket hun det?
Men det kunne ha vært hvilken som helst løgn. Hun prøvde å...
Men hvorfor denne løgnen? Hun fant løgnen med litt sannhet.
Skjønner du ikke?
Jeg orker ikke at du tar på meg. Jeg orker ikke at du ser på meg.
Alt er min feil.
Jeg har ødelagt livet ditt, og jeg har ødelagt mitt eget.
Jeg visste det ikke. Jeg mente det ikke.
Jeg føler meg så syk og skitten at jeg ikke orker mer.
Jeg har noe å fortelle dere.
Vær så snill, la meg komme inn.
Dere må høre på meg.
Mary og Rosalie Wells har innrømmet at alt er løgn.
Jeg har mer å fortelle dere.
Jeg prøvde å ringe Joe. Han ville ikke snakke med meg.
Men jeg har snakket med dommer Potter.
Han skal holde en høring og omgjøre rettens avgjørelse.
Det blir en offentlig unnskyldning og forklaring i avisene.
Dere vil få full skadeserstatning.
Og alt annet dere er vennlige nok til å ta imot fra meg.
Du har kommet hit for å lette samvittigheten.
Offentlig unnskyldning, penger og så kan du slappe av igjen.
Ikke slapp av! Du har kommet til feil sted.
Vi vil ikke ha noe av deg, Mrs Tilford.
Jeg kan ikke kjøpe meg tilgivelse.
Det var ikke derfor jeg kom. Det sverger jeg på.
Det må være noe jeg kan gjøre.
Vær så snill?
Vær så snill, hjelp meg.
Hjelpe deg?
Gå, Mrs Tilford. Vi vil ikke ha deg her.
Martha, jeg drar til et annet sted og begynner på nytt.
Vil du bli med meg?
Vi kan få jobb igjen nå.
Takk, Karen.
Vi snakker om det i morgen.
Jeg vil legge meg.
Martha!
Karen, er Martha hos deg?
Døra hennes er låst. Jeg skjønner ikke.
Herren velsigne deg og bevare deg. La hans åsyn skinne på deg
og gi deg fred, nå og evig.
Farvel, Martha. Jeg kommer til å savne deg.
Oversatt av Visiontext.
NO